![Imatge](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhEST0peXDUvt44M-e1yGIly_6OpntdM0Ji1Yx9qUAJeGAEzrnxQ6lCBDqGFXz4D-3Uy3YaR_G1TuTsqBp8fFNle1_6LfaeC9I676AbNVtfHhJ6HY9_pMa0IJuzFEkqpB4Uxx4X16Xs4hjVOToDkdJ9GtEl_4vWcyIyMP9Qc0lF3XfvwYF7_gbgfZGkXQ/s320/PLATANEROS%201987%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20%20.jpg)
La socialització, el suport i les malalties mentals. Les persones creixem, madurem i ens desenvolupem com a individus diferenciats, tant en l'aspecte personal i social com en el professional, ajudats, entre d'altres factors, pel suport i l'enriquiment en coneixements i experiències que ens aporten la família, els amics i amigues i les relacions socials en general. Aquest llarg procés, que de fet dura tota una vida, ens portarà, amb tota classe de vicissituts, a aconseguir una relativa satisfacció humana i professional que, certament, serà diferent en cada persona, però socialment considerada en la majoria dels casos. Si a les persones que pateixen alguna malaltia mental, a més d'haver de suportar aquesta pesada càrrega, els hi posem tot tipus de dificultats perquè puguen tindre un accés sense cap restricció a aquest contacte fonamental amb el medi social, els estem condemnant a la soledat i a l'ostracisme, a més de crear-los obstacles in